2. radostinalassa
3. varg1
4. leonleonovpom2
5. mt46
6. wonder
7. kvg55
8. planinitenabulgaria
9. sparotok
10. hadjito
11. getmans1
12. zaw12929
13. stela50
14. rosiela
2. katan
3. wonder
4. leonleonovpom2
5. mt46
6. bojil
7. dobrota
8. vidima
9. ambroziia
10. donkatoneva
2. vesonai
3. radostinalassa
4. lamb
5. hadjito
6. samvoin
7. manoelia
8. mimogarcia
9. bateico
10. iw69
![Постингът е бил сред най-популярни в категория в Blog.bg Постингът е бил сред най-популярни в категория в Blog.bg](https://blog.bg/images/page/icon_post_populyaren.gif)
![Постингът е бил сред най-популярни в Blog.bg Постингът е бил сред най-популярни в Blog.bg](https://blog.bg/images/page/icon_post_top5.gif)
Що се отнася до срещата във френската столица, в която обсъждаха подписаните преди четири години Мински съглашения, то тя не поднесе някакви сензации. Единствената разлика беше, че вместо шоколадовия олигарх-президент Порошенко в Париж пристигна новия президент-комик Зеленски.
Путин, Меркел и Макрон за пореден път обсъдиха конфликта в Донбас и си заминаха по домовете. Зеленски пък получи възможност да посети Франция и да се снима редом с големите чичковци. Интересното в случая е, че заедно със Зеленски пристигнаха и представителите на украинските силови ведомства начело с вътрешния министър Аваков, чиято задача бе да контролират президента и да не му позволят да направи някакъв компромис по време на преговорите. Аваков между другото е човекът, който контролира доста от групировките на украинските националисти. Дейността на националистите пък е финансирана от украинските олигарси, което не е за учудване – фашизмът винаги е бил на служба на едрия капитал. Както в миналото, така и днес.
Достигнат ли беше някакъв прогрес в Париж? Не. Чуваме шаблонните фрази за това, че минските съглашения нямат алтернатива и е нужен мир, но при положение, че украинската страна открито заявява, че няма да изпълнява подписания още от Порошенко документ, то прогресът е невъзможен. И Зеленски по време на предизборната кампания заявяваше, че войната трябва да спре, че трябва да се търси мирно решение и т.н. А когато стана президент Володимир се въоръжи с реториката на предшественика си и също заяви, че няма да изпълнява никакви мински съглашения и няма да реформира конституцията, въпреки че това е едно от условията в документа. И също като Порошенко Зеленски се прави на патриот и прави популистки заявления, опитвайки се да се хареса на всички и най-вече на националистите. Впрочем от началото на управлението му не мина толкова много време, а рейтингът му падна с почти 20%. С подобни темпове към края на втория му мандат е доста вероятно президентския рейтинг съвсем да удари дъното, както се случи с предшественика му.
Единственото, за което страните успяха да се договорят, е размяната на пленници. Преговорите по този въпрос вървят много трудно, тъй като украинската страна се отказва да обмени всички затворници наведнъж. Друга тактика на Киев е да хваща случайни хора, за да увеличи бройката на обменяните затворници или да ги постави на мястото на онези, които тя иска да остави в своите затвори. Изтеглянето на тежкото въоръжение също беше бойкотирано от украинската страна. Киев предложи да изтегли техниката си от три точки на фронта, при което на всички останали участъци украинските оръдия и танкове продължават да стрелят, убивайки или ранявайки жителите на Донбас всяка седмица.
И още нещо любопитно – 80% от обменените днес по обяд затворници и от двете страни са украински граждани. Сред тях няма нито руски военни, нито разузнавачи, въпреки че Киев твърди, че срещу него воюват хиляди руски войници и танкове. Мнозинството освободени от киевските власти пък не са опълченци, а мирни жители задържани по обвинение за сепаратизъм и държавна измяна. Измяна спрямо киевския нацистко-олигархичен режим. Разбира се украинските власти никога няма да признаят, че войната е гражданска, тъй като ако го направят, това ще е автоматично признание, че действията на Киев са незаконни.
Има ли вероятност конфликтът в Източна Украйна в скоро време да се разреши мирно? Очевидно не, тъй като две от страните в него – Украйна и САЩ нямат интерес конфронтацията да спре. На киевските власти е изгодно статуквото да се запази, тъй като конфликтът в Донбас позволява на нацистко-олигархичния украински режим да си намира оправдание за лошата социално-икономическа ситуация в страната. Конфликтът също така дава и много възможности за източване на бюджета и прокарване на различни корупционни схеми.
Вашингтон също е заинтересуван от управляемия хаос край руските граници. Това от една страна ослабя Русия, от друга страна кара Москва да хаби допълнителни политически и икономически ресурси на украинското направление. Също така Украйна се използва и за оправдаване на струпването на допълнителни сили на НАТО край руските граници. В Черно море от няколко години насам нараства военната активност на САЩ и съюзниците ѝ като формалния предлог е „агресивната” Русия, която трябва да бъде „сдържана”. Нищо че в случая агресия проявява именно атлантическия блок, който трупа оръжие около руските граници. Ами ако Русия например реши да сдържа агресивните САЩ в името на демокрацията, строейки бази в Мексико и Канада и пращайки флота си в Мексиканския залив? Спокойно ли ще гледат на това във Вашингтон и Брюксел?
Много лицемерно звучат и призивите на Берлин и Париж за спиране на кръвопролитието в Донбас и намирането на мирно решение. За кръвопролитието пълна отговорност носи Киев, чиято артилерия и танкове продължават да обстрелват покрайнините на Донецк и Луганск. Жертви сред мирното население има редовно, но не личи Меркел и Макрон да оказват някакъв натиск върху Зеленски (а преди него Порошенко). Франция и Германия са гарант от страната на Украйна и щом украинците не изпълняват задълженията си, значи Берлин и Париж трябва да носят отговорност. Може би трябва да им бъдат наложени санкции като на Русия? Естествено, че на никой не му е жал за хората, които страдат от действията на киевския режим. Киев се подчинява на Вашингтон, а в Белия дом нямат нищо против конфликтът да продължава, особено след като на Щатите не се налага да влагат никакви съществени ресурси в украинския си филиал. Парите за тъй наречената военна помощ може да не броим, тъй като те отиват във военно-промишления комплекс и са един вид узаконен начин за източване на щатския бюджет. Основното икономическо бреме пада върху плещите на украинското население, но това никого не вълнува – нито украинските власти, нито европейците, нито пък американците.
Можем да очакваме още срещи в Париж или Берлин, където ще обсъждат Донбас, но тези срещи ще имат минимален ефект. Украинският конфликт ще се решава не от европейците, а от Вашингтон и Москва на по-късен етап. И то зад закрити врата. Всъщност задкулисно ще се обсъжда не само Украйна, но и ситуацията в останалите точки на света, където американците и руснаците са в геополитическа конкуренция. Особено това се отнася към Близкия Изток, където позициите на САЩ забележимо отслабнаха в последните години за сметка на усилването на Русия.
Украйна впрочем ще бъде споменавана не само по повод конфликта в Донбас, но и във връзка с американските президентски избори. А имайки предвид какви дълбоки корупционни схеми свързват американците и Киев, можем да очакваме да изплуват доста пикантни истории догодина. Зеленски между другото в момента е в доста интересна ситуация, защото ще му се налага да избира между демократи и републиканци. Ако украинският режим заложи на демократите, а Тръмп спечели вота, столът под Зеленски ще започне да се клати много сериозно. Същата ще е ситуацията ако примерно Киев заложи на Тръмп, пускайки в пълен ход разследването срещу Байдън, а изборите бъдат спечелени от демократите. В този случай на бившия украински комедиант ще му е трудно да седи и на двата стола.
Но всичко това ще се случи чак през 2020-а. Ще поживеем, ще видим…
Тагове:
Украинската армия съхранява целостта на ...
КратункоФската мисла vs "Дневник&qu...